ОСОБИСТІСНА ПАРАДИГМА ЯК МЕТОДОЛОГІЧНИЙ ІМПЕРАТИВ ВИХОВАННЯ ДІТЕЙ-СИРІТ У СУЧАСНИХ УКРАЇНСЬКИХ ВОЄННИХ РЕАЛІЯХ - Бліхар, В'ячеслав; Лялюк, Галина (Socio-economic relations in the digital society, 2025)
Стаття присвячена обґрунтуванню психолого-педагогічних особливостей соціалізації дітей-сиріт у суспільстві та розкриттю теоретичної сутності особистісної парадигми як методологічного імперативу виховання дітей-сиріт в умовах українських воєнних реалій сьогодення. Актуалізовано проблему зростання кількості дітей-сиріт в Україні в умовах воєнного стану. Наголошено, на нових викликах у царині захисту прав дітей, особливо тих, які залишилися без батьківського піклування в умовах війни. Виокремлено основні чинники поширення феномену сирітства. Звернено увагу на проблему депортації російським агресором українських дітей, серед яких значну частину становлять сироти.Проаналізовано проблеми та наслідки процесу інтеграції дітей-сиріт, які перебувають в умовах родинної депривації, до суспільства. Розглянуто специфіку деприваційних уражень, які залежать від індивідуальної стійкості дитини, її досвіду та здатності протистояти несприятливим обставинам, а також від жорсткості умов депривації. Звернено увагу на важливість урахування індивідуального досвіду дітей-сиріт, які після пережиття травматичних обставин війни потрапили до дитячого будинку. Пережиті психотравми впливають на поточні бажання, інтереси й поведінку дитини. Наголошено, що для оптимізації виховання таких дітей необхідно оновлювати систему підготовки фахівців опікунсько-виховної діяльності, розробляти критерії для класифікації психотравм і впливів, розробляти та впроваджувати психокорекційні програми, що враховують особливості різних категорій дітей. Виховання дітей-сиріт має ґрунтуватися на особистісно орієнтованому підході, який виконує роль фундаментальної методологічної основи, здатної забезпечити умови для повноцінного розвитку, розкриття внутрішнього потенціалу та реалізації індивідуальних можливостей кожної дитини. Для ефективної соціалізації важливо враховувати взаємозв’язок між зовнішніми вимогами до виховання та ціннісною системою дитини-сироти. Ця узгодженість сприяє особистісному розвиткові, коли виховний зміст перетворюється на індивідуальне надбання дитини.На основі аналізу психолого-педагогічних чинників свідомого оволодіння дитини духовними цінностями виокремлено низку пріоритетів сучасного виховання дітей-сиріт. Акцентовано увагу, що головним завданням особистісно орієнтованого виховання є забезпечення суб’єкт-суб’єктної взаємодії (реципрокності, гармонії) між учасниками процесу, де педагог передусім виконує роль фасилітатора, що сприяє особистісному зростанню дітей.